Michal Weiss: z hrobníkovy lopaty na Špicberky
![Michal Weiss: z hrobníkovy lopaty na Špicberky](http://farm3.static.flickr.com/2473/3554472646_34a10cc481_o.jpg)
Doběhl jsem Pražský maraton. Čas přes pět hodin vážně není nic světoborného, je těžce podprůměrný, ti první v cíli by to za tuhle dobu oběhli dvakrát. Navíc je dvě a půl hodiny za mým osobákem. Proč se z toho tak raduji, když mám za sebou něco kolem 120 rychlejších maratonů, nespočet dalších závodů, několikadenní běhy po poušti? Protože tenhle maraton byl mým velkým osobním vítězstvím!
Jen krátké ohlédnutí za mou minulostí: pár písečných maratonů
(2002 – Marathon des Sables/Maroko, 2007 – Libyan Challenge/Libye)
i běhů po kopečkách (2003 – Himalayan run/Indie, 2004 – Maraton
Alpino Madrileno/Španělsko, 2005 – Annapurna Mandala Trail/Nepál) a
také pár „moc hodinových“ bláznovin na okruzích…
Po návratu z Libyan Challenge před dvěma lety jsem si chtěl dát chvilku
pauzu a trochu si „užít“. No a z užívání jsem měl za půl roku
místo mých obvyklých 65 kilogramů hned 90 a ráno jsem snídal dvě piva a
pár panáků. Na den mi flaška nestačila. Když jsem chtěl jít ve světlé
chvilce běhat, dal jsem si radši pivko.
A tohle samozřejmě můj organismus, zvyklý léta na něco úplně jiného,
nevydýchal.
Po stupňujících se problémech jsem v zimě skončil v nemocnici Pod
Petřínem s totálně zdemolovanou slinivkou a doktoři tomu moc šancí
nedávali.
Po dvou měsících na přístrojích a s hadičkami v každém otvoru mě
vzali hrobníkovi z lopaty a za to jim moc děkuji. Z nemocnice jsem vylezl,
opravdu vylezl, koncem února. Koncem března jsem začal popajdávat po lese.
No a 10. května jsem v cíli maratonu. Na 3430. místě, za 5:05:15, zpátky
na své váze, s přísnou dietou, s novým životem, s novou rodinou,
v novém městě. A proto jsem tak šťastný!
A ve chvíli, kdy jsem začínal poklusávat, a ono to začalo trošičku jít,
jsem se rozhodl, že zvládnu-li v pohodě Pražský maraton, vyrazím zase
někam do dálek. Protože na žádný etapák to zatím rozhodně není a dieta
mi teď ještě nic podobného ani nedovolí, nadchl jsem se pro Špicberský
maraton – 42 kiláků mezi ledovci a krami, za asistence ledních medvědů
a polárních lišek.
Přestože v těchto končinách věčného ledu kraluje zima po celý rok,
díky působení Golfského proudu vystupují teploty v oblasti v červnu
často nad nulu.
Trať maratonu tvoří dva mírně vlnité okruhy v okolí osady Longyearbyen,
jediného místa na souostroví, kde žije větší počet stálých obyvatel
(cca 2 000). Polární den je zde v plném proudu, sluníčku dovolí
nachýlit se za obzor pouze na malou chvilku.
Už samotný let z Osla do severonorského Tromso a hlavně pak přelet
z Tromso na Špicberky by měl být velkým zážitkem. Na závod odletím se
stejným cílem, s jakým jsem odlétal do Maroka, Indie, Libye či Himálají:
co nejvíce si běh užít, vcucnout maximum zážitků, poznat novou krajinu a
přírodu a udělat spoustu hezkých fotek. A závod dokončit. Bez ohledu na
čas a umístění, jen pro pocit z něčeho neobyčejného.
S tím, že mě tam čekají chlad a sníh, samozřejmě počítám. Pro závod
to nebude nic až tak neobvyklého, běh v daleko větší zimě jsem zažil
v Himálaji a v jakékoli zimě jsem zvyklý běhat i u nás. Oproti
zimnímu běhání po Čechách neplánuji žádné zvláštní vybavení, pro
závod budou postačující dlouhé elasťáky, triko s dlouhým rukávem nebo
zateplená mikina, kulich a rukavice a šusťákovka pro případ deště,
větru a nepohody. Zimní goretexové vybavení, pořádné boty a hůlky
s sebou přibalím pro dva dny následující po maratonu, kdy bych se chtěl
rozhlédnout po okolí.
Po maratonu v Praze jsem si nedal ani den oddych. Bylo to snad poprvé, po
maratonu či delším běhu si vždy pár dní klidu dopřávám. Teď ale není
na odpočinek ani důvod ani čas, každý promarněný den by mě mrzel. Doba
na přípravu je už takhle neskutečně krátká a nelze z ní ukrajovat dny,
kdy nohy a tělo bolí a nechce se mu. Těchto dnů je naštěstí zatraceně
málo. Tělo i hlava už byly na běhání hodně natěšené a patřičně si
ho užívají. Vybíhám často v osm, v devět večer a snažím se trénovat
aspoň hodinu a půl, jde-li to, tak více.
Moc doufám, že všechny ty svaly a šlachy a další zařízení těch pár
dní do startu vydrží. Pak jim dám oddechnout. Dva dny, ne dva roky.
Test v Praze vyšel, takže 4. června hurá přes Oslo do Longyearbyenu,
v sobotu 6. června závod a pak dva dny pozorování okraje Severního pólu.
Moc se na to těším!
Michal Weiss
www.michalweiss@ic.cz
Komentáře (Celkem 5)
Štěpánovice
VanaXXL
26.05.2009 08:35:52
Zajímavej a poučnej životní příběh. Měl bys o něm napsat víc. Držím palce.
Praha 4 Háje
Pavel K.
26.05.2009 21:01:09
Taky držím pěsti. Znovu se zvednout ze dna a běžet dokáže jen málokdo. Jseš frajer žes to dokázal.
administrator 03.04.2010 13:32:56
Doběhl jsem Pražský maraton. Čas přes pět hodin vážně není nic světoborného, je těžce podprůměrný, ti první v cíli by to za tuhle dobu oběhli dvakrát. Navíc je dvě a půl hodiny za mým osobákem. Proč se z toho tak raduji, když mám za sebou něco kolem 120 rychlejších maratonů, nespočet dalších závodů, několikadenní běhy po poušti? Protože tenhle maraton byl mým velkým osobním vítězstvím!
Odkaz na článek
Hodnocení příspěvků
Pro hodnocení příspěvků se nejprve musíte přihlásit.
Pokud ještě registraci nemáte, můžete se zaregistrovat zde.
Pro přidání komentáře se musíte přihlásit nebo registrovat, pokud ještě registraci nemáte.