Juniorský maraton: Prý jsem patař, ale co to znamená?
![Juniorský maraton: Prý jsem patař, ale co to znamená?](http://farm6.static.flickr.com/5220/5494054500_d005e9e647_o.jpg)
„V komentářích pod článkem o naší přípravě jsem se dozvěděl, že jsem typický „patař“. Jen nevím, co to vlastně znamená,“ říká Dominik na úvod dalšího společného tréninku, k němuž se scházíme na cyklostezce lemující řeku Labe. Pocity Dominika a Markéty připravujících se na uběhnutí „jen“ čtyř kilometrů v rámci dubnového semifinále středoškolského Juniorského maratonu jsou v lecčems společné s ostatními čtenáři začínajícími s během.
Při prvních společných trénincích objevují oba studenti běžecký svět. „Kdo to je „patař“ a kdo „špičkař“? V jakých botách mám běhat na silnici a v jakých v terénu? Jak si mám změřit uběhnutou vzdálenost? Co si mám obléci na běhání? “ ptají se střídavě s naivitou vlastní jejich věku a odpovídající běžecké zkušenosti a zjišťují, že i tak jednoduchý pohyb, jakým je běh, může být „docela věda“. Řeší stejné problémy, jako ostatní běžečtí začátečníci, když si poprvé obléknou běžecké tričko, nazují boty a ukážou sousedům tvář, kterou lidé v jejich okolí dosud neznali.
„Běhám v kopcích za domem. Běhat v místech, kde bych potkával lidi, to mě neláká,“ říká Dominik. „Proč?“ ptám se. „Nevím, co by si o mně lidé pomysleli.“ „Myslíš, že by se ti třeba mohli posmívat? A co když si naopak myslí, že jsi borec?“ namítám. „Hmm, bohužel si představuji, že se na mě dívají spíš jinak, asi jsem v tom trochu paranoidní. Vidíte, přitom, když jsem já viděl někoho běhat, myslel jsem si, že je fakt dobrej,“ reaguje Dominik.
„V jednom z únorových tréninků jsem se pokoušela podle plánu o běh stupňovaným tempem (5:00, rozcvičení, 500 m (3:15) + 1 km (6:35) + 2 km (13:20), výklus 5:00, protažení), ale nakonec z toho byl spíše souvislý běh. Dělá mi problém měnit tempo běhu, jakmile zrychlím, tak vypadnu z rytmu a nestíhám dýchat a pak mi dělá problém se zase srovnat. Tento problém mě vůbec nepřekvapil, spíše jsem s ním počítala, protože jsem nikdy nic podobného nezkoušela, pokusím se na tom zapracovat. Je to asi to jediné, co mi dělá obavy. Když se nemění tempo, nemám problém,“ svěřuje se zase s jiným problémem Markéta.
„Společný výběh na cyklostezce byl celkem zábavný. Všechno tohle beru jako možnost dozvědět se zajímavé věci o běhání. Jsem ráda, že se mi naskytla tato možnost a budu se snažit jít do všeho naplno,“ říká pak ale odhodlaně.
Během prvních společných tréninků se snažím odhadnout jejich povahy. Oba se zdají být uzavřenější. Dominik je v nitru bojovník, je vidět, že kdysi bojové sporty provozoval. Umí se zakousnout a nepovolit. Při každém zrychlení tempa při společném tréninku se drží zuby nehty. Stejně tak v závěrečném finiši, který vyprovokuji, běží nadoraz, až mám někdy pocit, že by mohl přidat ještě více, ale nechce svého „učitele“ zahanbit. Markéta se naopak nenechá vyvést z navyklého rytmu, zdá se, že běh samotný je pro ni více než účast v závodě, na nějž se připravuje.
Již po několika individuálních a společných trénincích se zdá, že oba své čtyřkilometrové úseky v rámci dubnového semifinále Juniorského maratonu určitě zvládnou, otázkou je jen jak rychle, s jakými pocity.
Jen kdyby takových mladých běžeckých začátečníků bylo více. Možná je to výzva pro zkušené běžce, čtenáře tohoto webu. Máte chuť v tom pomoci? Napište nám. Pomoci studentům v začátcích není nic složitého, ke komunikaci je možné využít stránku facebooku Juniorského maratonu. V Praze takto se studenty komunikuje a běhá učitel Jarda Tomeš.
Juniorský maraton není jen pro ty středoškoláky, kteří již jsou členy atletických oddílů. Naopak, cílem projektu je přitáhnout k běhu další mladé lidi, najít běžecké talenty. V začátcích jim může pomoci zkušený běžec. Koho běhání chytne a zůstane u něj, cestu do oddílu ke kvalifikovanému trenérovi si pak najde.
Komentáře (Celkem 60)
PetrK
15.02.2011 01:19:10
„Nedáme dohromady štafetu o deseti studentech, kteří by uběhli
čtyři kilometry,“ zní z řady středních škol argument zdůvodňující
neúčast školy v Juniorském
maratonu 2011. Studenti Gymnázia Jateční v Ústí nad Labem, Markéta
Paprčková a Dominik Lácha, nejsou žádnými atlety, přesto se rozhodli, že
podstoupí běžeckou přípravu pro dubnové semifinále.
Odkaz na článek
Brno
mulisak
15.02.2011 09:53:07
Hodně štěstí, zatím jsou na tom jako středoškoláci hodně bledě. Za mých mladých let by jim dala na frak většina mnohem mladších školáků, ale zase mají obrovský potenciál ke zlepšení. Jestli je foto u článku reálný, tak jsou oba pataři jak vyšití a proto je prosím hlavně naučte pořádně běhat, což je důležitější než uběhnout štafetový maratón.
pam65
15.02.2011 11:30:34
>> mulisak, 15. 02. 2011 09:53:07
… a Markéta asi vytáčí ramena … To je problém tady těch plánů (čas+intenzita), které lze generovat počítačem, prodávají se za velké peníze nebo se jimi potiskává papír v časopisech. Sledoval jsem u dětí – individuální – výuku na hudební nástroj a sportovní tréninky a můžu srovnávat. Ze sportování je mi trošku smutno. Každý učitel na hudební nástroj ví, že je daleko obtížnější se odnaučovat chyby než se rovnou učit správnou techniku. Ve sportu jde navíc o zdraví.
Praha
Radek Narovec
15.02.2011 12:40:35
„To je problém tady těch plánů (čas+intenzita), které lze generovat počítačem, prodávají se za velké peníze nebo se jimi potiskává papír v časopisech.“
Pavel: Omlouvám se za off topic, ale nedá mi to. Řekl bych, že tvá slova jsou nepochopením toho, jak to funguje a jaké jsou úmysly autorů a šiřitelů těchto plánů.
Ano, osobní kontakt je vždy lepší, ale takto vychováš za život maximálně desítky běžců. Přes internet přivedeš k běhu desítky, možná stovky tisíc a z nich pak menší procento (ale ve výsledku podstatně větší skupina lidí) začne dříve nebo později pátrat o stylu a jiných, online či tištěnými plány nesdělitelných věcí. V případě mládeže je význam internetu, facebooku aj. populárních médií o to větší. Přijde mi, že problém pata-špička je v jejich věku malicherný. Podstatou je ukázat jim běh jako atraktivní a smysluplnou zábavu.
O velkých penězích v případě distančního běžeckého tréninku (lepší slovo je asi konzultace) bych už vůbec nehovořil. Je to vůči trenérům nepatřičně kruté. Leckdy za jednotku času protelefonují více, než dostanou zaplaceno. O času stráveném nad individuálními plány nemluvě.
Neber to osobně, nejsi sám, kdo takto (věřím, že nevědomky) vyhání spoustu zájemců o předávání zkušeností (moderními kanály) pryč z běhu do ostatních sportů. Myslím si, že je to škoda.
pam65
15.02.2011 13:33:45
>> Radek Narovec, 15. 02. 2011 12:40:35
Nic jsem neřekl proti běhu, jen jsem možná více zdůraznil rozdíl mezi individuálním přístupem (nejen v dimenzi čas/intenzita) a šířením plánů ve stylu Večerníčka. Pavla Smetany si vážím a jestli bude jeho přínos i o technice, tak to, prosím, napište. Byl bych moc rád, kdyby tomu tak bylo. Vždyť stačí, aby poskytl tělocvikáři nějakou rozumnou metodiku. A samozřejmě nemám nic proti plánům, jen proti redukci tréninku na ně samotné.
Na tom, že lze naprogramovat generátor běřeckých plánů z parametrů: současný stav, požadovaný výkon, trvání tréninku, které budou stejně dobré jako ty poskytované přes internet či z časopisů, není nic špatného, protože v tom programu by musely být respektovány ty samé principy, které fungují při ručním sestavování. Jinak by to byla diskuse o tom, zda je hodnotnější násobení na papíře nebo na kalkulačce – jde přece o stejná pravidla.
Předávání zkušeností (moderními kanály) by nemělo rezignovat na důležitost kontaktu trenéra s trénovaným, zdůrazňováním techniky jako předpokladu dalšího rozvoje a zachování zdraví.
Trenéři by z distančního běhu neměli utíkat, ale spíš jít za lidmi (například něco jako: v okresním městě 2× do roka jednodenní seminář s teorií i výběhem s opravou chyb, konzultacemi, …). Ono už to začíná ze dvou stran: na jedné např. Nike výběhy, na druhé plány přes internet … A jestli lze udělat generátor plánů (čas/intenzita), tak úloha znalého člověka a techniky je nenahraditelná.
O co tedy jde? Aby až Markéta s Dominikem poběží, mohli říct ti okolo: „Běží hezky!“.
Brno
mulisak
15.02.2011 13:36:49
Přivedení velkého počtu lidí bez „osvěty“ je sporné. Tvoje argumenty jsou určitě platné, ale já bych mohl tvrdit, že větší část rekrutů, kteří běhají špatně, běhu brzo nechá a šíří dál názor, že z běhu přece bolí kolena a škodí kloubům. A většina z těch, co vydrží si zase myslí, že potřebují „kvalitní“ pérovky a „kolíbka“ is the way to go, čímž nakazí ostatní lidi.
Praha 12 - Modřany
Mirek Kostlivý
15.02.2011 14:06:04
No já nevím, přečíst si tu jako začínající běžec, jak běhám
přes paty a vytáčím ramena (nebo-li že se na můj styl nedá dívat –
přesně toto je totiž i můj případ ), tak bych běhal buďto 1/
za tmy a nebo 2/ bych se na to běhání vůbec vykašlal
.
Praha
Radek Narovec
15.02.2011 14:16:48
>> pam65, 15. 02. 2011 13:33:45
Pavle, přijde mi, jakobys v srpnu na Vysočině nebyl ty, ale tvůj jmenovec. Vždyť právě z těch důvodů, které popisuješ, ty akce děláme. Stejně jako nyní Petr Kostovič komunikuje se školami a tělocvikáři v rámci Juniorského maratonu, který jsme si po dohodě s Carlem Capalbem vzali trochu pod patronát. Moc toho letos nestihneme, ale není to práce na pár měsíců, jako spíše let.
A mimochodem – na netu se už začínají objevovat cesty, jak lidem pomoci s technikou i vzdáleně. Prostě to nevidím černě a spíš všem těm, kteří už něco dělají, tleskám.
Ústí nad Labem
PetrK
15.02.2011 14:24:48
Ahoj, k některým komentářům: fotky jsou opravdu reálné, jsou ze včerejšího dne (14.2.). Studenty jsem připravil na to, že se jejich příprava může stát předmětem diskuse, nemělo by je to odradit. Smyslem přípravy není „prodat tréninkové plány“ ale hlavně ukázat ostatním, že dokážou-li se tito dva studenti bez výrazné sportovní minulosti připravit na běžecký závod na 4 kilometry, můžou to dokázat i oni. Tréninkové plány jejich autor vytvořil nezištně, bez nároku na nějakou odměnu s tím, že mohou být upraveny na základě aktuálních výsledků v tréninku. Stejně tak studentům nabídl i možnost bezplatných konzultací, kdykoli budou potřebovat. Plánujeme i konzultace s trenérem v místě bydliště. Věřím, že semifinále Juniorského maratonu 7. dubna, k němuž je štafeta školy přihlášena, pro ně bude zážitkem, který je přivede k pravidelnému sportování. Je jedno, jestli to bude běh nebo jiný druh sportu.
Peggy
15.02.2011 14:33:43
Pánové, teď z jiného úhlu pohledu. Každý učitel, který dokáže
studenty nadchnout pro sport je super. Bývala jsem obtloustlá a nemotorná (to
druhé jsem pořád ) a
z hodin tělocviku jsem si odnesla pěkné trauma (dodneška nemám ráda vůni
školní tělocvičny). Snažili se mě narvat do tabulek a škatulek a já se
tam samozřejmě pro mou tloušťku nevešla a tak nademnou lomili rukama a
získala jsem pocit totální sportovní neschopnosti. Moji dřívější
učitelé by se asi divili, že dneska běhám vzdálenosti okolo dvaceti
kiláků. Uznávám, že styl je důležitý ale fakt, že se nějací studenti
hecnou a vrhnou se do něčeho takového, je super sám o sobě. Hlavně jejich
nadšení prosím neuhaste tím, že je zahltíte fakty o tom, co dělají
špatně.
pam65
15.02.2011 14:40:09
>> Radek Narovec, 15. 02. 2011 14:16:48
No to je moc dobře, ale to právě nejsou ty „moderní kanály“. Kemp v Řásné je typický „kanál nemoderní“, výběh redakce je taky „nemoderní kanál“ (škoda, že nejsem Pražák, běhy nemoderními kanály se mi líbí). Každý z „kanálů“ má své limity a jenom jim prospěje, když budou uznány.
Mračím se, když ze sdělení vychází, že ty „moderní kanály“ stačí.
P.S. Z komentáře PetraK vidím, že toho nemoderního je víc. To je fajn a obraz akce to mění.
Lysá nad Labem
Mikis4318
15.02.2011 15:55:54
Tahle akce mi je na PIMu asi nejsympatičtější. Vydržte! Tipuju, že ten první Cooper byl jenom moc opatrně rozběhnutý.
Mají dneska tělocvikáři k dispozici pár sporttesterů, alespoň hračky typu sportband? Nedělám si iluze, že se vybavení za posledních 20 let nějak obměnilo, ale zajímalo by mě to.
Brno
mulisak
15.02.2011 16:21:33
>> Mikis4318, 15. 02. 2011 15:55:54
Doufám že nemají, nevím k čemu by je potřebovali.
Rokytnice
Allan
15.02.2011 16:27:13
Fandím těm mladým, ať se jim daří. A budou-li z nich špičkaři či pataři, je zcela lhostejné! Můj běžecký styl je nevzhledný, přes paty, málo zvedám kolena, přesto maratony pod tři hodiny. Bez trenéra, správné výživy, jonťáků, gelů, funkčního prádla. A jistě nejsem sám, kdo běhá maratony na chleba se sádlem, sušenky a čaj. Měl jsem přestat? A dokonce ani zdraví jsem si nezničil. Angína, chřipka – nikdy! Trápení s achilovkami, holeněmi, koleny, třísly, neznám. Držte se!
Postrizin
SlavoK
15.02.2011 16:30:56
No potes, a to tihle dva vypadaji sportovne zalozeni oproti vecsine mladeze co vidam v metru. Tak drzim palce at se rozhejbou. Jaky to kontrast proti tem 16letym klukum co mi to nandavaji o 30vterin na 1500m metru v zavodech.
Praha
Radek Narovec
15.02.2011 19:24:18
>> pam65, 15. 02. 2011 14:40:09
„Mračím se, když ze sdělení vychází, že ty „moderní kanály“ stačí.“
Chápu tvoje obavy, ale já takové sdělení nikde nevidím, a to ani v nabídkách online tréninků, po kterých je enormní poptávka na rozdíl od zájmu o atletické oddíly (bohužel, bohudík?).
O moderních či nemoderních formách bych neslovíčkařil. Jestli díky internetu bude s chutí a bez donucení běhat více lidí a ti, kteří budou toužit vypilovat techniku a zbavit se zdravotních potíží, skončí dříve nebo později v rukou dobrého trenéra a fyzioterapeuta, pak snad jdeme správným směrem.
rudo
15.02.2011 21:20:57
Vseobecne je nazor ze kedysi na tom boli deti telocvikovo lepsie. Pamatam na gympel, testovali a znamkovali nas zo vselicoho, bezecky na 60m, 100m a 1km. za cele 4 roky sme nebezali viac ako ten 1km, telocvikar nikdy nikomu nic nepovedal k technike, len nahulakal na tych co nevladali alebo na tych co nebezali az do mrtvoly. Atleticke druzstvo skoly chodilo po pretekoch, ja som vacsinou chodil ako 100–200m a do stafety 4×100m. Ako prisli nove rocniky, boli medzi nimi chlapci co trenovali v oddieloch a hoci boli na 100m pomalsi ako ja, telocvikar rozhodol ze su perspektivnejsi lebo maju trenera. To ma odstrcilo na trat 1km, kedze takmer nik nemal zaujem. Dlhsie sa vacsinou nebehalo,a ked obcas bolo v programe aj 3km, tak bol problem, skola nemala koho poslat, pre mna z amaterskeho sprinterskeho treningu to tiez bolo vela. Ked spatne pozriem, tak vtedy by tiez gympel nedal dokopy stafetu 10× 4km na sutaz, a snad z toho mnozstva deciek by sa nenaslo tych 10 co by vobec dokazalo tych 4 km preklusat hocako pomalym tempom. Telocvikar pri behu techniku neucil, neucil ani dychanie, proste zmeral casy, nakrical, rozdal znamky a potom sa nechal prosit na porade triednymi ucitelkami aby nedaval na vysvedcenie 5 z telocviku
Praha 12 - Modřany
Mirek Kostlivý
15.02.2011 21:40:42
>> rudo, 15. 02. 2011 21:20:57
Zkušenosti mám stejné! Hold jsme žili ve stejné době v jednom státě.
S bráchou jsme hráli oba fotbal za žáky Břevnova. A co si vybavuji, tak
jsme od stejného učitele tělocviku přinesl já trojku, brácha čtyřku.
Škoda že si už nevybavuji, co měl ze stejného předmětu Honza Berger. Ani
bych se nedivil, že to bylo za pět .
rudo
15.02.2011 21:50:59
>> Mirek Kostlivý, 15. 02. 2011 21:40:42
Ja som mal nastastie telocvik vzdy za 1 aj matiku, a ostatne ma nazaujimalo, na telocviku som mal takmer vsetky testy za 1, okrem skoku do dialky, tam som len prebehol cez piesok za 4.. nastastie rekordy skoly v sprintoch a brusakoch a podobne tu 4 z dialky automaticky vymazali.
Ale chcel som poukazat na to ze 4km boli na gympli vzdy nemyslitelne, takze pekna iniciativa, len keby im nedovolili dupat patami a zakazali perovacie boty (za nasich casov perovacie boty neexistovali, to sme mali stastie, ani gatorade)
Praha
Radek Narovec
15.02.2011 22:49:58
>> pam65, 15. 02. 2011 20:13:30
Velmi dobrý nápad, Pavle! Chop se toho.
Postrizin
SlavoK
16.02.2011 09:12:43
>> rudo, 15. 02. 2011 21:20:57
>> Mirek Kostlivý, 15. 02. 2011 21:40:42
Ja chodil do skoly asi 20let pozdeji a na telocviku to bylo stejny, zadny trenink, zadna zminka o technice, jenom jednou za pololeti testy na znamky. Taky bychom neposkladali 10*4km :) Ale mladi se vytrenuji rychle, 4km nic neni. K perovacim botam – za mych casu se uz prvni objevovali, hlavne na gymplu, a ja pamatuji jak jsem behal v tech plochych cinankach a zavidel tem co maji „bezecke“ boty. Kupodivu jsem v tech cinankach dupal patama po asfaltu, to si dodnes dobre pamatuji. Protoze jedine co jsem kdy slisel od telocvikare bylo „Prodluz krok!“ Tak jsem se naucil overstridovat jak blazen, frekvenci jsem mel snad 100kr/min :) Ale jde to preucit se a fandim projektu jako i behej.com v lakani vic lidi k behu. Koho to chytne, ten ma sanci se naucit behat lip pozdeji. Kdo nezacne, lip se behat nenauci nikdy. Vzpominam jsi kdyz jsem s behanim pred 4roky zacinal, tady jsem zbiral prvni informace. A tehdy se jeste o doslapu na spicku prakticky nediskutovalo. Byli proste supertechnicke boty ktere krasne tlumili dopad na patu a spicka byla pro profiky na draze v tretrach. Takze sice jsem se v zacatcich utvrzoval ve svem zlozvyku overstridu, ale i tak nenam duvod se zlobit. Naopak jsem vdecny protoze pozitiva rozhodne prevazovali a prevazuji nadale.
Kostěj
16.02.2011 09:58:00
Pánové, docela mě bavíte, koukám že za všechno můžou neschopný tělocvikáři. Možná by jste si měli sednout, vzít kalkulačku a začít s prostou matematikou. Do roka je zhruba 40 vyučovacích týdnů. Tělocvik má dotaci 2 hodiny týdně na běžných školách. To máme 80 hodin za rok celkem, když se podívám do starých osnov (dneska je ŠVP, čili může to být u různých škol jinak), tak na atletiku připadá asi čtvrtina času. Když z týhle čtvrtiny vyzobu ještě technický disciplíny, hody, vrhy, skoky atd. Myslím, že jste toho za školní docházku moc nenaběhali. Je fakt, že učitel tělocviku je profík, nebo by alespoň měl být, ale uvědomte si, jak málo času má na to aby na děti působil. Proč nenadáváte na rodiče, nebo trenéry mimoškolních aktivit…?
Brno
mulisak
16.02.2011 09:59:47
Chodil jsem na normální (nesportovní) gympl začátkem 90. let a běhali jsme 3 km oproti 1500m na ZŠ. Pár nejlepších to dávalo po 12 minut, samozřejmě bez tréninku, protože se taky běhalo všehovšudy jednou za pololetí a pak jsem týden nemohl pořádně chodit. Kdyby nás bylo ve třídě o trochu víc jak 8 kluků, tak bychom na maratónskou štafetu mohli jít z fleku. Řvaní „prodluž krok“ si pomatuju. Naštěstí jsme všichni ještě měli obyčejný tenisky, tuším od bratrů z Partizánského.
Brno
Pavel S.
16.02.2011 10:18:50
>> rudo, 15. 02. 2011 21:20:57
Tak nevím, zda to dříve bylo s tělocvikem lepší. Namátkou vzpomínám
na gympl a test na 1 km, kdy to všichni kluci sabotovali a odklusali, jen já
s kamarádem jsme to sabotovali po svém s tím, že to odběhneme co
nejrychleji a pak se budeme válet v trávě, než ostatní doběhnou. Ve své
mladické naivitě jsme nedomysleli důsledky, které zákonitě přišly.
Udělali z nás reprezentanty školy a pak s námi vymetali
všechny možné závody od 800 m do 3 km (i o víkendech). V jednom běhu
na 800 m se mi při finiši doslova zatmělo před očima, vyšlápl jsem
z dráhy a byl diskvalifikován. A slýchám to dodnes skoro před každým
závodem: „Hlavně se tref do cíle…“.
V návaznosti na to k tématu – v této fázi je asi
nejdůležitější osoba tělocvikáře, který svým nadšením zblbne těch
10 potřebných do štafety. A pokud někdo z nich u běhu vydrží, jen
dobře… Ten už si pak určitě pořeší boty, trénink a pata, špička,
celá noha…
Brno/Havířov
forest
16.02.2011 11:24:51
>> Kostěj, 16. 02. 2011 09:58:00
Dobře jsi to shrnul, bohužel je to tak. Toho těláku je relativně málo vzhledem k šíři záběru (vždyť stačí se podívat do triatlonového vlákna, kde sportující lidi válčí s kraulem a to i plavání bylo v nějakém rozsahu v TV… ale cíl byl splněn, z většiny se nestali cihly hozené ke dnu).
To, co byste jako sportovci očekávali za „normu“ u žáků, to je vrchol ze třídy – takový každý patnáctý, dvacátý. Výchova a primární vliv má vycházet od rodičů, ty na to házej bobek (a mnohdy ještě škole klacky pod nohy) a naivně si myslím, že roli zastoupí škola.
rudo
16.02.2011 11:58:28
Ucitel by mal pravo znamkovat len to, co predtym najpr vysvetlil co tiez predpoklada ze sa v tom vyzna. Rustinarka vedela po rusky vysvetlila gramatiku a sama vedela naizust Fuskina a rozne ine Dumky. Matikarka vedela ratat a vsetko najprv vysvetlila. Telocvikar len hulakal predlz krok a neflakaj sa, mackal stopky a rozdaval znamky
PeterFabok
16.02.2011 13:24:17
dam najprv reakciu na off topic rozoberanie pricin:
myslim, ze o nejakom vedeni ludi a telocviku na strednej skole nema zmysel polemizovat – tam uz su ti ludia vlastne dospeli a mentalne si vedia dat vsetko dokopy. kto ma zaujem, sportuje, kto nema nesportuje.ich postoj je dany tym, co dostali v detstve. ucitel na strednej skole casto nema inu moznost[vzhladom k materialu s ktorym pracuje], len hodit im futbalku a nech hraju…
zakladny vztah k pohybu sa buduje na zakladke. ked som ja chodil do zakladnej skoly[a nebolo to az tak davno, v 80-tych rokoch], mali sme TV 3–4× do tyzdna.nevnimal som to ako problem, aj ked som hraval zavodne basket a mali sme treningy vlastne kazdy vecer.
vramci TV sme sa venovali zakladom vsetkych sportov, individualnych aj kolektivnych. existoval kopec zaujmovych kruzkov a sportovych oddielov dotovanych rezimom, kde kopec deti chodilo, uz len preto, ze rodicia ich nemali kde dat ak robili do neskoreho popoludnia alebo na smeny.
kombinaciou tychto faktorov vznikala pomerne siroka zakladna mladeze sportovo zdatnej.
mozno by bolo zaujimave patrat po tom, preco si tito isti ludia, ktori dnes toleruju svojim detom pasivitu a nezaujem o pohyb, vacsinou pamataju len to, ze museli chodit v cervenych/modrych trenkach, tielku a jarmilkach a dostavali 5-ky a museli sediet potom v triede spoteni. nenavideli sme cas, ktory sme museli stravit v druzine kym pojdeme domov a dnes su z nas rodicia, ktori nemaju na svoje deti cas, cas zabehat si s nimi, chodit s nimi na treningy a vylety. dali sme deckam internet a neukazali im, ako sa da vyuzit pre vlastne napredovanie.
moja generacia nevytvara ziadny tlak na system zakladneho skolstva v zmysle podpory pohybovych aktivit. Moja generacia si neuvedomuje, ze zdravi potomkovia znizuju zataz na system zdravotnictva. Moja generacia nedostala zaklady zdraveho sebapresadzovania sa na kurzoch manazmentu a v americkom systeme skolstva, ale na ihrisku pri treningu. stare zidovske porekadlo hovori o tom, ako „rodicia jedli planky a detom trpli zuby“… o tom presne hovori medzi riadkami tento clanok, my budujeme svet, ktory ich obklopuje a to, ze na jednej skole /v jednej triede sa nenajde 10teenagerov ochotnych ist sa prebehnut, je vysledok nasej prace.
teraz k teme: super, drzim palce. predsa len by som v duchu toho, co propagujem, postavil treningovy plan s dorazom na techniku a nie na objem – 4k predsa musi zabehnut ktorykolvek teenager aj bez specialnej pripravy. priprava sa da ale spravit takym sposobom, aby nastartovala mladych ludi a ukazala im, ako nastupit cestu k majstrovstvu a ake su principy pre neustale zlepsovanie / to moze priniest vyznamny synergicky efekt pre vsetky oblasti zivota.
Lysá nad Labem
Mikis4318
16.02.2011 13:46:35
>> mulisak, 15. 02. 2011 16:21:33
Mít pár levných sporttesterů, nemuseli by děcka drtit 12-minutovým během, ale jít jenom do určité intenzity.
Třeba rozklusat se, pomalu se dostat na 170 a na tomto tepu změřit letmo dvoustovku. Nebo klasický test nalezení ANP a rychlosti jemu odpovídající.
Cooper je o tom, jak se kdo kousne (zdůrazňuje se, že te potřeba max
úsilí, což je u mládeže velmi pochybné a že je potřeba příprava,
což taky nebývá reálné, naopak se nesmyslně používá na začátku roku,
na začátku přípravy.
Hodnocení příspěvků
Pro hodnocení příspěvků se nejprve musíte přihlásit.
Pokud ještě registraci nemáte, můžete se zaregistrovat zde.
Pro přidání komentáře se musíte přihlásit nebo registrovat, pokud ještě registraci nemáte.