Běžel jsem v kaňonu s maratonskými maniaky
![Běžel jsem v kaňonu s maratonskými maniaky](http://farm6.static.flickr.com/5301/5594329223_91bc1e2ab2_o.jpg)
Shodou několika náhod a setkání jsem letos změnil svůj tradiční běžecký kalendář a díky tomu se mi podařilo před pár týdny zúčastnit se zajímavé běžecké akce. Vydal jsem se na Severozápadní pobřeží Ameriky, do státu Washington, kde se konal Yakima River Canyon Marathon (YRCM).
Cesta do Seattle s přestupem v Amsterodamu mi trvala přibližně třináct hodin. Za tu dobu jsem se přesunul o téměř devět tisíc kilometrů a posunul se v časovém pásmu o devět hodin zpět. Cestovní den byl velice dlouhý. Začal brzo ráno, protože mi letadlo odlétalo již v sedm hodin. Do Seattle jsem dorazil po poledni místního času.
Od řady běžců i známých jsem byl varován před problémy s aklimatizací. Protože toto byla moje první cesta s takovým velkým časovým posunem a závod se konal již třetí den po mém příletu, rozhodl jsem se řešit tento problém důkladným spánkem. Spal jsem nepřetržitě třináct hodin. Další den ráno jsem již normálně fungoval a únavu z aklimatizačních změn jsem prakticky nezaznamenal.
Následující den jsem v doprovodu známých cestoval autem z Tacomy do místa závodu, z pobřeží přes Kaskádové pohoří dál do vnitrozemí, přibližně 150 mil. Den před vlastním závodem se vydával startovní balíček a proběhla pasta party. YRCM nepatří k velkým maratonům, ale jeho kouzlo je v tom, že se téměř celý běží v kaňonu, který zde ve skalách před mnoha lety vytvořila řeka Yakima. Silnice i železniční jednokolejná trať kopírují koryto meandrující řeky.
YRCM má své nenapodobitelné kouzlo nejen nádhernou přírodní scenerií, ale též organizací vlastními účastníky maratonu. Ředitelkou závodu je Lenore Dolphin, manželka žijící maratonské legendy USA, Boba Dolphina. Oba jsou ředitelé klubu „100 Marathon Club North Amerika,“ zakladateli klubu „Dolphin team“ a zakládajícími členy „Marathon Maniac Club“ (MMC).
Bob Dolphin ve svých 81 letech stále běhá maratony. V současné době jich už zvládá „jen“ dvacet do roka. Na příští rok má naplánovaný svůj pětistý maraton právě na YRCM. Na tento krásný závod se sjíždí každý rok členové MMC z celých Spojených států. Na předzávodní pasta party byli oceňováni členové tohoto klubu, kteří dosáhli významných maratonských úspěchů.
Řada startovních čísel na YRCM je přidělována podle dosaženého počtu maratonů. Zde musí nastoupit diplomacie organizátorů nebo recese maratonců, protože o „kulatá“ čísla byl mnohdy několikanásobný zájem. Řada z vás může namítnout, že MMC je klub maratonců, kteří si dělají pouze „čárky“ za uběhnuté maratony. Jistě jsou zde takoví běžci, ale většina členů je zde z jiných důvodů. Letos například byla vyhlášena soutěž o tisíc dolarů pro kategorii M70+ za výkon v maratonu pod 3:00:00.
Start byl určen na osmou hodinu. Před vlastním závodem jedna maratonkyně zazpívala americkou hymnu. Teplota se ráno držela těsně nad pěti stupni Celsia a v cíli dosáhla 18 stupňů. Horší to bylo s větrem. Díky trati kopírující meandry řeky občas foukal do zad a občas brzdil běžce jako protivítr. Příjemné je, že po dobu konání závodu je kaňon uzavřen pro všechny mimo maratonce. Nikoho kromě dobrovolníků na občerstvovacích stanicích a místních farmářů policie nepustí do kaňonu. Zákaz platí i pro turisty. V tento den patří kaňon pouze maratoncům.
Na závod bylo přihlášeno přes 550 závodníků. Nejstarší měli možnost vyběhnout o hodinu nebo dvě dříve. Občerstvovací stanice (voda, iontové nápoje) byly přibližně každé dvě míle. Celá trasa závodu vedla po místní asfaltové silnici. Díky nádherné přírodní scenerii, která se dá velice těžce popsat, mi závod velice rychle utekl. Snažil jsem se kvůli emocím nepřepálit první polovinu, ale moc se mi to nedařilo.
Čas v polovině jsem měl pouze necelých třicet vteřin za svým osobním půlmaratonským rekordem. Druhá část byla o mnoho těžší než první, protože nás čekala dvě mírná stoupání. Druhé stoupání začalo až na 22. míli a bylo celou míli dlouhé. V tomto úseku navíc foukal protivítr a ubíral závodníkům hodně energie. Když už jsem měl na dohled světelnou tabuli, zjistil jsem, že by to mohlo vyjít i na nový osobní rekord. Moc jsem o tom nepřemýšlel a snažil se ze sebe dostat poslední zbytky sil. Čas v cíli byl opravdu mým novým osobním rekordem a zlepšením času z loňského roku téměř o tři minuty.
Vlastní vyhlašování výsledků probíhá od nejstarších kategorií. Příjemné bylo vyhlášení maratonských nováčků, kdy po přečtení jejich jmen a časů všichni noví maratonci museli povstat a sklidili veliký potlesk od zkušených maratonců. Vzhledem k tomu, že vyhlašování pětiletých kategorií bylo do pátého místa, mohl jsem si užít nádherný pocit předávání stužky za čtvrté místo od Dicka Beardsleye. To je muž, který v roce 1982 vedl Bostonský maraton a neopatrností doprovodné motospojky došlo těsně před cílem ke kolizi. Závod tehdy vyhrál jeho soupeř Albert Salazar, se kterým několik mil bojoval bok po boku o vítězství.
Závěr ceremoniálu byl pro mě velmi hektický. Sálem zaznělo, že ze severu se blíží sněhová bouře a za pár hodin nebude možné projet některé horské průsmyky na Severozápadní pobřeží. Mně nezbylo, než milou maratonskou společnost opustit. Čekaly mě další americké starty.
Z výsledků: Zdeněk Chmel 3:26:19
Komentáře (Celkem 1)
pivas_old
15.06.2011 14:15:47
Shodou několika náhod a setkání jsem letos změnil svůj tradiční
běžecký kalendář a díky tomu se mi podařilo před pár týdny zúčastnit
se zajímavé běžecké akce. Vydal jsem se na Severozápadní pobřeží
Ameriky, do státu Washington, kde se konal Yakima River Canyon Marathon
(YRCM).
Odkaz
na článek
Praha
jsyrovat
15.06.2011 23:49:56
Dík za hezký článek a tip A gratulace k výsledku. Před šesti lety jsem byl měsíc
v Portlandu, OR, a moc se mi tam líbilo, tedy mimo hustě obydlené oblasti,
těch neobydlených tam naštěstí byla naprostá většina a jejich rozloha
mě fascinovala, kde desítky mil není nic než divočina, a neuvěřitělně
čistý vzduch (bylo to vidět i pouhým okem na fotkách, jak jsou dokonale
prokreslené). Každý volný den jsem z Portlandu vypadl co nejdál a pokud
možno do hor a po trailech. Kupodivu jsem tam potkával i další lidi, ale
světe div se, kde se muselo víc jak kilometr po svých, tak to byli jen a jen
evropani. Amíci se drželi poblíž sedaček aut nebo lanovek
Tady jsem našel stránky
závodu s mapou a profilem, Yakima River Canyon Marathon
Hodnocení příspěvků
Pro hodnocení příspěvků se nejprve musíte přihlásit.
Pokud ještě registraci nemáte, můžete se zaregistrovat zde.
Pro přidání komentáře se musíte přihlásit nebo registrovat, pokud ještě registraci nemáte.