JAK SE ZÁVODÍ V ....do Vídně nejen na sacher
![JAK SE ZÁVODÍ V ....do Vídně nejen na sacher](http://farm4.static.flickr.com/3598/3342017521_aa7508d27d_o.jpg)
Původně to měl být jenom takový pohodový nedělní výlet do Vídně – suši, galerie, kavárna a zpět. No ale kam narvat kvalitní nedělní trénink? Zabrousil jsem tedy na stránky rakouského atletického svazu a zjistil, že se celkem často běhají různé závody v parku v Prátru.
Je tam přesně změřený sedmikilometrový okruh, absolutní rovina, tak proč nezkusit něco jiného než klasickou výplň brněnské běžecké zimy – Brněnský běžecký pohár? No a kdybyste náhodou dostali podobný nápad, snad v následujícím článku pomohu s rozhodováním, jestli má smysl nad ním dále uvažovat.
Konkrétně se 8. 3. 2008 konal v Prátru třetí a poslední běh zimní běžecké série brané jako příprava na Vídeňský maraton. Prvním a pro našince nejvíce do očí bijícím rozdílem je cena – 15 euro za malý závod – je výrazně odlišná od běžných 50 korun v našich podmínkách. Navíc je nutné se 3 dny před závodem předregistrovat buď přes net nebo v jednom vídeňském obchodě, jinak se cena navyšuje na 19 euro. A to ještě nepočítám poplatek 3 eura za zapůjčení čipu (to si opravdu nedovedu představit, že by se třeba na BBP vybírala stovka za zapůjčení čipu). No dobrá, tak jsem vytáhl peníze a čekal, jaké zázraky za ně dostanu.
Dalším rozdílem je poněkud netradiční systém. Každý si mohl vybrat v průběhu závodu, kolik chtěl vlastně běžet, jestli 7 km, 14 km nebo celý půlmaraton, s tím, že hlavní závod byl půlmaraton. Čipy vše změří, takže žádný problém a v kombinaci s milionem kategorií (jako muži 30, muži 35,…) se snad opravdu každý může někde slušně umístit. Žádné dětské kategorie a tratě ale nehledejte, děti asi v Rakousku neběhají. I když, pokud by za jejich start chtěl pořadatel taky těch 15 euro, tak se ani nedivím, že je nevypisuje.
Zázemí bylo standardní, vzhledem k tomu, že nebyla k dispozici žádná kamenná budova, pořadatelé vztyčili stany pro převlékání, stany k registraci a výdeji čipů, plus přidali toi-toiky a nákladní auto, kam se daly hodit batohy. Při rozklusu jsem si prohlédl trať a ta mi připadla jako úplný ideál – ani metr převýšení, dlouhá rovinka přes tři kilometry, dostatečně široká. Navíc celkem pěkné prostředí parku. Všechno krásně označeno, výrazné číslice každý kilometr, trať má navíc atest, co víc si přát. Celý park zaplněný běžci, podle tempa rozklusu ostatních to vypadá, že budu tak v první čtvrtině startovního pole:-)
Start měl být v deset, ale pět minut před desátou to stále skoro vypadalo, že se nic dít nebude. Tři minuty před desátou si odložím do auta na odkládání věcí bundu a jdu na start. Všude totální pohoda, nikdo se nikam netlačí a to byla účast kolem 500 lidí, jdu v klidu do první linie a místa mám kolem sebe, že opravdu nechápu. Pořadatel krátce představí Andreu Mayr, která tu při minulém závodě zaběhla rakouský rekord v půlmaratonu, a půl minuty po desáté hodině je závod odstartován.
Velká výhoda takových závodů je pro mne i v tom, že tu nikoho neznám, nemusím si dokazovat, že ještě porazím toho a toho, nebo si už na startu spočítat, kolikátý skončím. Ale nějaký plán přesto mám, jdu to z plného tréninku, nic nečekám, tak se budu držet Andrey a uvidím. Hned po startu všichni vypálí, tak se zašiji na konec početné Andreiny skupinky a nechávám závod plynout. Zjišťuji, že po startu jsou dokonce značky každých sto metrů, ideální protipřepalovací mechanismus.
Kilometr po startu se ale obracíme do protivětru a naše skupinka pomalu ztrácí objem. Někde mezi čtvrtým a pátým kilometrem už čítá jen tři lidi – Andreu Mayr, jejího pacemakera a mne. Poněkud překvapivé ale je, že my zároveň vedeme závod. Před námi auto pořadatelů, které ukazuje cestu, fotí nás a já jaksi zírám. Toto by se mi tedy v Čechách rozhodně nestalo. Že bych na Brněnském běžeckém poháru vedl závod je i přes nářky na neustálý pokles jeho kvality poněkud naivní představa a tady při větší účasti jsem vlastně v čele.
Obracíme se opět po větru, běh je pohodový a tak se dávám do řeči s pacemakerem, zjišťuji, že je na zcela jiné úrovni než já (pětku za 14 fakt nedám), a užívám si závod. Když probíháme prvním kolem, všimnu si malého občerstvovacího stolečku. Nikdo nic nepodává, k dispozici asi jen Powerade. Tak to se moc nepovedlo, snad v dalším kole se zvládnu občerstvit. Ale asi je tu normální se zastavit a v klidu se napít. Navíc zjišťuji, že většina „expertů“, co s námi začátek běžela, to balí po sedmi kilometrech, a tak mé představy o kvalitě rakouských výkonnostních běžců dostávají další ránu.
Druhé kolo už má Andrea docela problémy, někdy na ni čekáme a její trenér rozhoduje, že dá jen čtrnáct kilometrů. Její pacemaker mi říká, že poslední kolo zrychlí. To také provede, 3:15 tempo ale nemám šanci akceptovat, a tak je mi jasné, že na vítězství to nebude. Navíc teď, když jsem osamocen, závod začíná bolet, připadá mi, že protivítr ještě zesílil, minimálně nárazy jsou silnější, tak už se jen těším na cíl. Samozřejmě teď už dobíhám spousty lidí o kolo, ale vzhledem k šíři tratě to neznamená nejmenší problém, snad jen to, že nemohu mít přehled o tom, jestli mě čirou náhodou někdo nedohání.
V cíli mi natáhnou pásku, kterou mohu protnout, příjemný bonus. Hned mi oznámí, že vyhlášení prvních tří závodníků bude za deset minut, tak to je úplně super, to si člověk rád užije, protože kdybych měl čekat přes hodinu tak, jak je v Čechách obvyklé, tak zvažuji, jestli mi ty stupně vítězů za to stojí. Ceny ale na druhou stranu opravdu nic moc – za druhé místo poukázka na půlmaraton v rámci Vídeňského maratonu – to si připadám jak v nějakém špatném letadle. Zaplatím vstup a pokud budu opravdu dobrej, tak mohu pokračovat. To trochu osvětluje nekvalitu (nebo jen neúčast) rakouských výkonnostních běžců. Po doběhu také každý dostane tašku s propagačními materiály, Poweradem a tričkem (na co proboha tričko na malém závodě?).
Nevím, jak závod zhodnotit – pozitivní je rozhodně trať a její značení, v Čechách se na přesnost zatím nehraje, o kilometrovnících nemluvě. Pozitivem je taktéž větší slušnost ostatních. Negativem je pro mne cena a slabší konkurence. Ale pokud to nemáte do Vídně daleko a chcete vidět, jak budou vypadat závody u nás tak za deset let (s tím dobrým i tím špatným), tak není marné zkusit změnu a nějaký takový závod si zaběhnout. Třeba pak ještě rádi poděkujete našim pořadatelům. Anebo zjistíte, že to je to ono?
Ještě výsledky:
1. Michael Schmid (LCAV Doubrava) 1:12:14
2. Ales Borek (CZE) 1:14:05
3. Markus Bock (Theresienfeld) 1:14:41
Pozn. redakce: U oficiálních výsledků je v kolonce „národnost“ u Aleše uvedeno „AUT“; těžká práce pro tvůrce běžeckých tabulek.
Komentáře (Celkem 5)
Ivo Domanský 10.03.2009 17:13:20
Díky autorovi jsem si připomněl svých několik startů v Dolních a
Horních Rakousích přibližně v letech 1990 –1995 a jak to Aleš
popisuje, moc se toho od těch časů nezměnilo. Rakušané měli a mají před
námi mírný náskok co do zájmu o kondiční závodní běhání, ale
vzhledem k tomu, že v Rakousku najdete nepoměrně méně závodních
příležitostí než na Moravě a v Čechách, těch odhadovaných
500 běžcl na dvoumilionovou metropoli Vídeň zas taková sláva není. BBP
má bez žactva v průměru asi 300 duší, Kbely s Prakou v zádech minulou
sobotu minimálně 360…
Naproti tomu pro mne není překvapením, že úroveň závodníků na
výkonnostní úrovni včetně veteránů je u jižních sousedů zřetelně
slabší. O tom by mohly vyprávět skupiny, které do Rakous jezdí dosud,
třeba na seriál Weinviertler Laufcup, Franta Kolínek, Zdeněk Smutný
i někteří další.
I s přihlédnutím k různé výši platu a tedy kupní síle průměrného
Rakušana a našince považují startovné v uvedené výši na vícemeně
pouťovém závodě za přemrštěné a na rozdíl od Aleše si nemyslím, že
by naši organizátoři (alespoň ve své většině) tento nemravný směr bez
uzardění v blízké budoucnosti kopírovali. Tyto prvky byly patrné již
v těch letech, kdy jsem do Weitersfeldu, Laa nebo Retzu jezdil sám. Drinky a
trička platily i tehdy zainteresované firmy a organizátoři si mně dokonce
jednou stěžovali, že musejí určité procento z příjmu odvádět
Rakouskému atletickému svazu, který jim přiděloval jakési licence,
opravňující k pořadatelství. Tak touhle cestou u nás naštěstí
nejdeme.
Naopak přesnost tratí je naší slabinou. Alepoň u tabulkových tratí proto
SOBZ chystá určitá opatření. Pravdou taky je, že na startu našich běhů
panuje někdy nervóznější atmosféra. Kéž by to bylo jen tou vyšší
průměrnou kvalitou borců a ne něčím, co nazýváme národní
mentalitou!
Orin
10.03.2009 18:10:06
Startovné 15 euro sice není malé, ale srovnávat to s českými cenami a
násobit kursem nejde. Je to prostě pět piv.
Pro srovnání: Brněnský půlmaraton (loni cca 200 běžců) stojí 150 Kč,
pokud se přihlásíš s dvoutýdenním předstihem – a 250 Kč při
pozdější přihlášce.
Takže 15 euro podle mě až tolik do očí nebije.
Brno
vl001
10.03.2009 19:05:53
Aleši, o tvém druhém místě my, co čteme i rakouské články, od
včerejška víme http://www.maxfun.at/…_bericht.php?…
.
Díky za hezký popis, takovéto články určitě mohou být pro mnohé
podnětné.
Ivo Domanský 10.03.2009 21:58:40
>> Orin, 10. 3. 2009 18:10:06
Nerad polemizuju o penězích, ale to srovnání není úplně korektní.
Zatímco Brněnský půlmaraton (letos bude 2. května) patří k nás
k elitním běhům
a startovné je zcela adekvátní, v Prátru šlo o organizačně
i společensky závod nižší kategorie.
U renomovaných závodů musí běžci dnes počítat, že zaplatí (pokud se
přihlásí v předstihu) za start v půlmaratonu minimálně 20 euro, ale
spíš 25 –30 euro. A to už rozdíl je. Itálie a Francie jsou trochu
levnější, Skandinávie naopak dražší (i při převodu z tamních korun
na eura).
darala
12.03.2009 19:59:56
Půlmaraton v Pratru jsem kdysi běžela také,ale ten podzimní. Vůbec mi to tehdy nepřipadalo jako závod,ale spíše jakoby si tam každý šel jen tak potrénovat…ale zase na druhou stranu jsem byla o to více uvolněnější a běželo se mi velmi pohodově…okruhy po 7kilometrech byly fajn,až na ten silný práterský vítr.-)))…startovné je sice vysoké,ale s tím nic nenaděláme…mě se tam líbilo…běhu zdar!!.-))
administrator 03.04.2010 13:32:48
Původně to měl být jenom takový pohodový nedělní výlet do Vídně – suši, galerie, kavárna a zpět. No ale kam narvat kvalitní nedělní trénink? Zabrousil jsem tedy na stránky rakouského atletického svazu a zjistil, že se celkem často běhají různé závody v parku v Prátru.
Odkaz na článek
Hodnocení příspěvků
Pro hodnocení příspěvků se nejprve musíte přihlásit.
Pokud ještě registraci nemáte, můžete se zaregistrovat zde.
Pro přidání komentáře se musíte přihlásit nebo registrovat, pokud ještě registraci nemáte.