Tréninkové školy: Nový fenomén - "Africká škola"
![Tréninkové školy: Nový fenomén - "Africká škola"](http://farm3.static.flickr.com/2677/4452528694_6d75bbc99f_o.jpg)
Při procházce historií tréninkových škol jsme již zavítali na sever a do srdce Evropy, zamířili jsme do USA a k protinožcům. Ale co Afrika – kontinent, který vytrvalostnímu běhu vládne? Začalo to bosým maratoncem Abebe Bikilou, pokračuje Paulem Tergatem a vrcholí Haile Gebrselassiem a jeho neskutečným světovým rekordem z loňského roku v Berlíně. V čem tkví africké kouzlo?
Při studiu a hodnocení minulé i „včerejší“ historie tréninkových metod běžců zjišťujeme, že převratnými a revolučními metodami tvořícími mezníky „dějin běhu“, byly zejména školy finská, německá, australská, novozélandská a potažmo i česká. Samozřejmě bych nechtěl upírat význam a vliv americké, ruské, francouzské, anglické a jiným školám, ale pokud bych chtěl „utopit“ přehled běžeckých metod ve výčtu podrobností, mohu pokračovat řadou zajímavých údajů a informací, které však charakterizují více běžecké osobnosti, než vlastní metody.
Navíc tyto informace se již vymykají pojmu „škola“, protože tréninky se tvoří, upravují a „šijí“ speciálně na míru pro daného jedince, sportovce, běžce. Míry pak „šije“ tým odborníků a expertů, ale zase podle obecných principů, nám již známých „škol“, doplněných o trochu nového koření a hodně pepře. Jinými slovy, co běžec, to nová „škola“…
Od 60. let se však na atletickém nebi začíná zatahovat a od 70. let je běžecké nebe pouze ebenově mahagonové. Začalo to bosým maratoncem Abebe Bikilou, pak Kipchoge Keinem, Henry Ronem, Sammym Kipketerem, Saidem Aouitou a pokračuje Paulem Tergatem, Hichamem El Guerroujem, Haile Gebrselassiem a zkrátka v běžeckém světě kralují na dlouhých i středních tratích sportovci z jiné planety – Afričané.
Jejich hegemonii občas sice narušila nějaká ta kometa, jako byli jen namátkou mílaři z Velké Británie – Sebastian Coe, Steve Ovett, Steve Cram, aj., ale bylo jich málo. Do tzv. „africké školy“ se dají zahrnout Etiopané, Keňané, Alžířané, Maročané, ale i kluci z přilehlé pevniny – Evropy, kteří jsou blíž k nám jen geograficky, ne geneticky, a jsou to Španělé, Portugalci a na druhé straně také pár „přespolních“ ze Saudské Arábie.
Co je však zajímavé a trochu i paradoxem, tuto „planetu“ abnormálně geneticky, fyziologicky i anatomicky predisponovaných běžců „mimozemšťanů“ objevili Evropané, mezi kterými nechyběli nizozemští „mořeplavci“, ale ani američtí „byznysmeni“ v čele s Ernestem Van Aackem, Bengtem Saltinem, Bobby Kennedym, Kimem Macdonaldem a dalšími.
Než ale začnu shrnutím tréninkových metod, přeci jenom je tu nepřehlédnutelný, nám obyčejným smrtelníkům zcela neznámý motivační vztah k běhu, a to je opravdový běh o život. O lepší život a bytí. Ale co by i normální člověk neudělal, když se pro běh narodil a ten běh se mu tak líbí? Kdo by pak nechtěl mít a trénovat takového běžce, který zaběhne „jen tak a s prstem v nose“ kilometr za 2:30?
Nechme úvah, pojďme k faktům. Dlouho byly všechny informace i tréninkové metody utajovány. Dnes jsou k mání a ejhle, podstatou tréninků jsou nám již známé metody – dlouhé volné běhy, stříďáky i fartleky, ale až po hodně dlouhé době tvrdé intervaly zaměřené na speciální tempo vybrané závodní tratě.
Rozdíly v běhu, a zvláště v tempu tu však znát jsou. Pokud pominu základní fyziologický aspekt predispozice pro vytrvalostní zátěž, tak také věda pokročila a běh afrických běžců se podřizuje tempu – ale pozor, vše v pásmu AEO (aerobní) a těsně pod individuální hranicí ANEO (anaerobní).
Tajemství jest odhaleno – začnete volným během a pomalu stupňujete tak, že až po cca 1 hodině dosáhnete na spodní hranici pásma ANEO a následně pokračujete další cca 1 hodinku v tomto režimu. Nesmíte překročit ANEO!
Pásma AEO i ANEO jsou stanovena velmi přesně z koncentrace laktátů v krvi, ne již pomocí tepové frekvence. Vše se podřizuje akceptovatelné hranici laktátů, protože ve vyšší koncentraci se inhibují metabolické i anabolické procesy v těle běžce a pak se vyšší tempa běhu stávají neudržitelnými. Vlastní tréninky se řídí pocity běžce přírody, který tu hranici AEO/ANEO spolehlivě vnímá a registruje.
I kdybych byl hodně opatrný, tak při odhadu tempa, kterým mohou ti kluci běhat, to bude tak 5 min/km. Výsledkem je běh v délce cca 24 km. K tomu lehký ranní běh na rozdýchání a probuzení v délce cca 10 km a jste celkem na cca 35 km za 1 den. V týdnu je asi 20 obdobných tréninkových jednotek, při dvou a tří fázovém režimu. To jste na objemu 250 až 300 km týdně a navíc v nadmořských výškách kolem 2 000 m, kde je nižší koncentrace kyslíku.
A pak Vám nesmí být více jak 15–18 let, aby si Vás po 3–5leté opatrné a výživné přípravě, nějaký promotér nebo manažer vybral s sebou do Evropy. Zde Vám pak naordinují takový intervalový „nářez“, který když vydržíte, tak potom můžete běžet třeba poslední kilometr na desítce za 2:27 a ještě se budete smát… a tu desítku už ani jinak neumíte, jen něco kolem 26–27min.
Je mnoho cest, které k cíli nevedou, ale která je ta, co k cíli vede? A ještě pozor, vyšlapané cesty prý již nikam nevedou …
S pozdravem a přáním hezkých běžeckých snů atlet veterán,
Franta Holý
Řadě skvělých světových běžců se seriál věnoval jen okrajově. Rádi bychom se k nim a jejich tréninkovým metodám vrátili podrobněji. Zajímá nás váš názor na možné pokračování seriálu.
Komentáře (Celkem 1)
administrator 03.04.2010 13:32:19
Při procházce historií tréninkových škol jsme již zavítali na sever a do srdce Evropy, zamířili jsme do USA a k protinožcům. Ale co Afrika – kontinent, který nyní vytrvalostnímu běhu vládne? Začalo to bosým maratoncem Abebe Bikilou, pokračuje Paulem Tergatem a vrcholí Haile Gebrselassiem a jeho neskutečným světovým rekordem z loňského roku v Berlíně. V čem tkví africké kouzlo?
Odkaz na článek
Hodnocení příspěvků
Pro hodnocení příspěvků se nejprve musíte přihlásit.
Pokud ještě registraci nemáte, můžete se zaregistrovat zde.
Pro přidání komentáře se musíte přihlásit nebo registrovat, pokud ještě registraci nemáte.