Z tlusté holky štíhlá maratonkyně za pět měsíců
![Z tlusté holky štíhlá maratonkyně za pět měsíců](http://farm6.static.flickr.com/5258/5724266996_d756f19476_o.jpg)
Nikdy jsem neměla ideální postavu. Už jako malá holka ve škole jsem si všímala, že mám nějaké to kilo navíc oproti mým hubeňoučkým spolužačkám. S přibývajícím věkem mi to začalo vadit více, a tak jsem absolvovala spoustu marných pokusů o zhubnutí. Jak to tak často bývá, dieta mi pokaždé vydržela maximálně dva dny, o sportu ani nemluvím!
Přítel jednou týdně „chodí“ běhat, a tak mě párkrát vytáhl. Jenže můj indiánský běh ho dost brzdil a mé proslovy a nadávky ho štvaly snad ještě víc. Příště jsem to vyřešila po svém a místo běhu jsem si vzala kolo a jela vedle něj. Přece jenom je to o dost pohodlnější a nenáročné… A to byl asi můj poslední sportovní výkon.
Když jsem otěhotněla, byla to skvělá výmluva, jak se vyhnout sportu i dietám. Přece jako těhulka nemůžu vůbec sportovat, co kdybych si ublížila, no a hlídat se s jídlem také nemůžu, miminko přece potřebuje všechno (myšleno samozřejmě ironicky). Takže jsem se pěkně cpala a kila šla nahoru obrovským tempem. Z 62 kg, které jsem před těhotenstvím měla, se stalo v den porodu 82 kg. Rovných 20 kg nahoře, to bývá docela časté. Jenže v porodnici jsem nechala jen 8,5 kg, takže moje váha byla příšerných 73,5 kg. Naivně jsem si myslela, že díky kojení váha půjde rychle dolů, ale omyl. Měsíc po porodu se váha stále držela a ne a ne jít dolů.A v tu chvíli jsem si řekla: „A dost! S tím musím něco dělat!“
Běh se mi zdál jako dobrý sport na hubnutí, a tak jsem v říjnu 2010, měsíc po porodu, prvně vyrazila. První den 3 km bez pauzy! „Pane jo, jsem fakt dobrá,“ říkám si. Postupně jsem si začala přidávat a samozřejmě upravila i jídelníček. O měsíc později jsem si pořídila malého pomocníčka, vlastně dva. Hodinky měřící tep a také tabulku, do které jsem si zapisovala denní příjem a výdej energie. Aby vše perfektně sedělo, jídlo jsem si dokonce i vážila.
Na konci listopadu jsem už běhala 7–12 km a s váhou jsem šla dolů na 60 kg. Za dva měsíce shodit 13,5 kg je prostě paráda! V prosinci jsem byla nemocná, a tak na běhání jsem mohla zapomenout. V lednu zase bylo hodně sněhu a v tom se mi běhat nechtělo, tak jsem alespoň chodila do posilovny. I tak šla váha krásně dolů a na začátku února jsem měla už jen 55,8 kg. Únor byl super, počasí se umoudřilo a sníh lehce roztál, tak hurá ven. Po dvouměsíční pauze jsem si rovnou naložila o pár km navíc. Nějakých 18 km už pro mě nebyl problém.
Březen byl pro mě zlomový. Dala jsem si svůj první závod v životě a ten odstartoval moji „běžeckou kariéru“. Byla to Kbelská 10. Můj cíl byl jasný, doběhnout do 50 minut. A povedlo se 49:48. To mě nakoplo. Řekla jsem si, že příště budu lepší a začala trošku trénovat. Ale předsevzetí mi vydrželo jen jeden trénink a konec. Bylo to otravné a bralo mi to chuť na běhání.
V březnu se moje kilometry pohybovaly mezi 15–23 km a váha mezi 54–56 kg. Už začala jít lehce nahoru. V dubnu jsem se zúčastnila třech závodů. První byl Hervis půlmaraton, který jsem chtěla doběhnout do 1:50, ale to se mi o minutu a půl nepovedlo a já to tehdy strašně obrečela a řekla si, že už konečně musím na sobě začít makat. Bohužel mé nadšení opět za pár dní vyprchalo, tréninky byly ty tam a já se opět vrátila ke stylu běhu „lážo plážo“.
O dva týdny později se konal další, Pardubický půlmaraton. Tam se mi zadařilo, zlepšení o úžasných 9 minut. S časem 1:42:33 jsem byla maximálně spokojená a šťastná. Nadšení mi vydrželo ještě několik dní, a tak jsem si za tři dny (v úterý) plná nadšení a odhodlání dala 27,5 km. Domů jsem ale doběhla totálně vyřízená a nohama o zem spíš už jen šoupala. Ale co tě nezabije, to tě posílí že? Nezabilo, posílilo!
Další můj běh byl až v sobotu, kdy se konala desítka Kbely-Brandýs. Čas sice krásný, 46:51, ale 1,5 km před cílem mě přeběhla lepší běžkyně a tím mě připravila o třetí místo. To mě fakt vzalo! Špatná jsem z toho byla celý den a i ten následující.
Rozhodně to tak nenechám, říkám si. Chce to prostě víc trénovat! Vybrala jsem si běhat menší kopce. Je to záhul, ale když už nemůžu, vzpomenu si na tento špatný zážitek a to mi dodá sílu.
To, že za další dva týdny poběžím maraton, mě ani ve snu nenapadlo. V plánu jsem ho sice měla, ale až příští rok.
Šest dní před tím VW Prague Maratonem se mě večer přítel zeptal, zda ho poběžím. „Jsi se snad úplně zbláznil,“ říkám mu. „Na to nejsem připravená! Nejvíc v kuse jsem uběhla jen 27,5 km, tak přece nemůžu běžet maraton! To je hazard se zdravím! Ale jeho přemlouvání o tom, jak jsem dobrá, že mám na běhání talent a zvládnu to, mě nahlodalo a opravdu jsem o tom začala vážně uvažovat. Zabrousila jsem na běžecké stránky (behej.com) a hodila dotaz, co si o tom kdo myslí. Odpovědi byly jasné. Jdi do toho, zkus to! Váhala jsem ještě dva dny, ale nakonec v pátek se rozhodla a zajela do Expa přihlásit se. „No nejsem já tak trošku magor?“ říkám si v duchu. „Bez absolutní přípravy si dát maraton?!? Ale co, časový limit je 7 hodin, když nebudu moct, dojdu to!“ A s tím jsem do toho šla.
Nastal den D. Stojím nervózní ve svém koridoru a čekám na start. Výstřel neslyším, ale dav se už rozbíhá. Při průběhu startem naplno vnímám skladbu Vltava, kterou nám na housle hráli živě. Běžím Pařížskou ulicí a hudba se mi pomalu vzdaluje. Místo ní nastupuje jiná hudba, je to dupot ostatních běžců a úžasná podpora fanoušků všude kolem.
Běžím dál a snažím se hodně krotit své tempo, abych to hned na začátku nepřepálila. Běželo se mi krásně. Ovšem od 27. km krize. Na 30. km jsem už volala příteli, aby mě nějak podpořil.
Na 36. km mu volám znova, tentokrát s pláčem, že mě bolí ledviny a brní ruce. Kilometry ubíhaly neskutečně pomalu a já byla už zoufalá. Na 40. km na mě čekal na mostě. Zvládla jsem pouze jednou mávnout a opět jsem se plně soustředila na silnici. Když probíhám Pařížskou, už vím, že jsem to zvládla, a v dálce vyhlížím cíl.
Dobíhám k modrému koberečku a mám neskutečnou radost, že mi chybí jen pár metrů do cíle. Neskutečný pocit štěstí a dojetí. Usmívám se a přes slzy v očích ani pomalu nevidím na cestu.
Mám to za sebou! Čas 4:07:51. Jsem spokojená. Vyčerpáním si sedám na zem a chytám křeče do lýtek, pláču, brní mi ruce i pusa a dokonce v jednu chvíli nemohu dýchat. Přítel se ale o mě postaral, a tak mě to během deseti minut přešlo.
Hrdá na svůj úspěch odcházím směr stánek s rytím na medaile a poté rovnou k autu. Domů jsem dorazila totálně vyčerpaná fyzicky i psychicky, ale ten pocit při průběhu cílem za to prostě stojí.
Už teď se těším na příští rok a doufám, že si čas vylepším třeba i o 20 minut.
Komentáře (Celkem 186)
Mattyna
18.05.2011 14:35:19
Nikdy jsem neměla ideální postavu. Už jako malá holka ve škole jsem si
všímala, že mám nějaké to kilo navíc oproti mým hubeňoučkým
spolužačkám. S přibývajícím věkem mi to začalo vadit více, a tak jsem
absolvovala spoustu marných pokusů o zhubnutí. Jak to tak často bývá,
dieta mi pokaždé vydržela maximálně dva dny a o sportu ani nemluvím!
Odkaz
na článek
vecerka
18.05.2011 15:23:48
Zdar, super výkon! Když píšeš že se tvoje kilometry pohybovaly mezi 15–23, myslíš tím týdenní nebo denní objem? Jestli týdenní tak rozumín tomu, že sis říkala „bez absolutní přípravy …“, jestli ale denní tak by mě potom zajímalo kolik jsi běhala týdně. Díky
Liberec
Rybka77
18.05.2011 15:40:28
musím ti gratulovat jak k hubnutí, tak k běhu.
jen tak dál, jen se nemusíš ze všeho hned hroutit. já bych si z toho fakt nic nedělala, že mě někdo předhoní nebo, že nesplním svůj limit.
ale každý to máme jinde.
přeji hodně běžeckých úspěchů.;-)
Brno
Petr Kaňovský
18.05.2011 15:58:19
>> vecerka, 18. 05. 2011 15:23:48
Kilometry má v profilu
Každopádně výborné zlepšení. Pokles hmotnosti ale z větší částí byl ovlivněn změnou jídelníčku, že? Škoda, že tato část není v článku rozvedena více.
Ať se dále daří!
Velké Meziříčí
drhor
18.05.2011 15:59:58
Ano, je to dobrý výkon. Ale nechtěl bych doběhnout maraton s takovým vyčerpáním a v takovém stavu . Běh je o radosti z pohybu,podle toho co píšeš to asi chtělo lepší trenink .
Kolín/Praha
Mejla
18.05.2011 16:05:16
Současnou postavu hodnotím kladně takže už bych to s tím
úsilím hubnout moc nepřeháněl, protože se to pak negativně odrazí
i v běhu…aneb nejen vzduchem živ je běžec
Ať se daří a osobáčky
padají!
Praha
mapo
18.05.2011 17:12:31
Gratuluju, pěkný článek i výkon…člověk se musí nějak hecovat,
někdy to jinak nejde, takže Ti úplně rozumím, co se týče nespokojenosti
třeba s Hervis 1/2 M. A k závodům, mně třeba nahrazují právě ty
rychlé tréninkové běhy (úseky, tempa), protože si nějak nedovedu
představit, že se někde poženu ve svém věku jako blázen jen
tak…v závodě je to jiné, to můžu, když tak běží všichni Máš talent a jsi mladá,
takže se můžeš rychle zlepšovat, držím palce.
to Drhor-kdyby si člověk nedal při maratonu do těla, tak snad ani nemusí závodit, ale běhat jen tak pro sebe. Podle popisu spíš myslím, že to bylo způsobeno náhlou změnou, tj. zastavením v cíli.
Velké Meziříčí
drhor
18.05.2011 17:38:06
>> blankap, 18. 05. 2011 16:16:00
Běhej cca 3× do týdne nejdříve kratší trasy, třeba 3 km a postupně
to prodlužuj na 5,6,7 km a více, hlavně to neuspěchej. Bude to trvat třeba
3 měsíce, ale ten pocit stojí za to a hlavně si ušetříš trápení
s klouby etc. Držím palce to mapo: jestli jsem dobře četl, tak uběhla před maratonem asi
500 km, což si mylsím, že asi není ono. Mám nyní asi 400 km, ale maraton
bych v pohodě nedal, a nedovedu si představit,jaká je to pecka pro to tělo
! Já mám své tělo rád, je toho zde spousta o vlivu maratonu na organismus,
hlavně od ruda a já se tím řídím . Ale jinak má tato běžkyně asi
úžasnou kondici .
Praha
mapo
18.05.2011 17:56:26
>> drhor, 18. 05. 2011 17:38:06
Jo kondici má určitě úžasnou
Taky mně dost nadchlo, že o tolik zhubla a rychle. I když v mládí to jde po porodu rychleji. Já tedy přibrala při 1.synovi 23 kg (z 55 na 83), za necelé 3 měsíce to bylo taky dole a to jsem vůbec nesportovala, ale bylo mně 21.
Možná by byl zájem i o nějaké konkrétní zkušenosti, co se týče
hubnutí, co na to autorka?
vosice
18.05.2011 18:18:06
Gratuluji! Asi fakt talent… Tak rychle se dopracovat k takovým
výkonům..klobouk dolů! Mne se to čím déle běhám, zdá čím dál tím
nemožnější. Asi jsem antitalent a pesimista
Černé Voděrady
MartiNo
18.05.2011 18:47:00
>> skalka, 18. 05. 2011 18:35:13
No já už neblahopřeju, protože normálka závidím. Mít čas na takovou
spoustu běhání při miminku a k tomu přirozený talent, to se to pak
dělají zázraky za 5 měsíců!
Praha
Mattyna
18.05.2011 18:59:14
VŠEM VÁM STRAŠNĚ MOC DĚKUJI ZA POCHVALU
vecerka: 15–23km bylo rozmezí v daný den. Běhala jsem 3× týdně a za týden jsem běhlala 40–50km.
rybka77: no jo, já už jsem holt taková Ale naopak se
i z maličkého úspěchu umít hodně radovat
kanovsky: původně jsem se chtěla trošku více rozepsat ohledně jídelníčku,ale to už by byl článek příliš dlouhý. Samozřejmě mohu napsat ještě jeden příběh zaměření na hubnutí pokud bude zájem:-)
drhor: myslím že závod tak trošku o tom je Po každém velkém výkonu
musí být člověk vyčepaný, kdyby tomu tak nebylo, bylo by to znamění že
jsm ese flákala
mejla: hubnout už nebudu,to bych už byla jak kostra,ale hlídat si váhu
torhcu musím, to bych byla zase jako vepř
blankap: netrénuji. Prostě vyběhnu a běžím jak se mi chce, tempo i km.
Teprve dva týdny zpět jsem začala běhat kopečky,prý by to mělo pomoci na
zrychlení, jinak jsem ale celou dobu běhala pouze po rovince v tempu spíš
„lážo plážo“
mapo:děkuji je to
tak, člověk se musí hecovat. Hlavně by mě běhání, respektive závody
nebavily, když bych neměla žádný svůj časový cíl. Zhubla jsem opravdu
neskutečně rychle, ani jsme netušila že mi tak půjde. Ale hodně moc jsem
omezila jídlo!!! Teď už se cpu čímkoli:-)
vosice: děkuji neboj,
ono se to zlomí a najednou to půjde, uvidíš.Určitě je to naopak, určitě
se zkepšuješ a ani o tom nevíš. To pak poznáš až na zavodech podle
času:-)
skalka: dííky:-)
martiNo: no je fakt, že mám výhodu. Jsem na mateřský a mám super babičky a prababičky co mi pohlídají a tak si můžu dovolit často běhat:-)
Praha
Mattyna
18.05.2011 22:21:00
>> PavlínaŠ, 18. 05. 2011 22:13:44
Moc ti děkuji
Už jsem na svých snech začala trošku makat. Snad příští rok zvládnu
maraton za tak krásný čas jako jsi zaběhla ty:-) 3,40 bych si také moc
přála!
rudo
19.05.2011 00:03:05
62 kg sa vola tlusta holka ?
potom bola tehotna holka potom bola po-porodna holka
v skutocnosti teda z tlustej 62kg holky
sme dostali 54kg maratonkynu za 4:07
posledny dokumentovany zazrak ma 2000 rokov
skalka
19.05.2011 01:42:06
>> rudo, 19. 05. 2011 00:03:05 Zázraky se dějí? Příklady táhnou! Maratonci a zdá se, že zejména maratonkyně (alespoň na různých stránkách) se rojí každým dnem… A všichni chtějí většinou rychle, nedočkavě dosáhnout vzdálenosti, cíle, překonávat se, překonat, předběhnout atd. Sebezdokonalování – proč ne, nalézá se však pouze na dalekém, vzdáleném horizontu? Ale kdo v téhle společnosti dokáže podstoupit cestu pro onu samu, stát se „šnekem“ v tomto smyslu? Vždyť na konci té magické vzdálenosti taky stojí barevná brána a medaile… je to i svého druhu společenská událost (a hlavně komerční, pro jiné). Naštěstí si můžeme vybrat; každému podle libosti.
rudo
19.05.2011 02:06:28
>> skalka, 19. 05. 2011 01:42:06
mne sa hlavne nezda ten zaciatok nadpisu : Z tluste holky…
asi mam uz skreslene normy, ked 62kg ???
zrejme vplyv amerikanizovanej TV kde sa uspechy trenigom tlstych ludi zacinaju pri uvodnom vazeni nad 150 kg.
tiez sa mi nezda ked niektora nevyzera ako anorexicka z modneho casopisu a nedaju sa jej rebra zratat , tak je hned tlsta holka
ked sme boli mali chlapci tak sme holky na delili na tie :
je ju za co chytit alebo nie je ju za co chytit
na kosti sme sa chodili pozerat do vitriny v biologickom kabinete
boli pekne drotikmi pospajane dokopy
skalka
19.05.2011 02:37:51
>> rudo, 19. 05. 2011 02:06:28
Obecně jsou titulky zvláštní „umělecká“ disciplína a v denících
tzv. titulkáři „ozajstní machri“; průbojnost s nadsázkou nade vše.
Tady se spíš vycházelo z těch poporodních 73,5 kg, takže ten rozdíl je
pak markantní a přitažlivý – i pro další zájemce o hubnutí a
pohyb… Jinak mediální masáž působí u části (nejen) mladých
odtučnění i tam, kde není snad ani možné – v takovém případě je
slovo tlustá to nejstrašnější na světě Ale každý se vnímá
jinak – a nemusí to být zrovna patologické, když se cítí líp bez
nějakého kila, a líp se mu běhá. A muži to vidí ještě svýma očima,
tzn. jinak; resp. v tom starém kmenovém mozku je informace a signál, že
taková anorexie není k životu ani k přežití rodu… Když to poněkud
zobecním. Uložím se do snových lovišť
LemonaidLucy
19.05.2011 07:24:34
Tak z toho ‚bulvarniho‘ nadpisu se mi taky protocily panenky…
Jinak samozrejme znovu gratuluji k vykonum (vahovemu i maratonskemu)!
Monny
19.05.2011 07:39:42
Jojo, 62 kilo je tlustá holka… no sakra A ten talent je myslím
jednoznačný už z těch prvních 3 kilometrů bez pauzy, já na poprvé
uběhla asi 400 metrů a musela zastavit, což mi dalo prostor
k přemýšlení nad tím, že asi umřu a to jsem čekala, vzhledem k tomu,
že táta běhá, že něco málo budu mít v genech taky a nic
blankap
19.05.2011 08:04:45
>> drhor, 18. 05. 2011 17:38:06
děkuji za radu, já běhám každé ráno 4,5km a jednou za dva dny odpoledne ještě jednou 4,5 km nebo kolo tak 20km, někdy o víkendu pokud není v lese mokro tak 6,5km, ale pořád je to na doraz, někdy přejdu do kroku, ale udělám max. 15kroků, pak už zase běžím, 5km uběhnu za 30 min, ne a ne udělat pokrok ....., z rodinných důvodů takhle běhám 1 týden a druhý týden mám běh jen ráno (nemám hlídání pro děti), uvidíme, třeba se to jednoho dne zlomí a možná přestanu přemýšlet a budu více běhat …, přeji pěkný den
Lenda
19.05.2011 08:11:18
Taky si myslím,že váha po porodu 62kg je normál a hlavně při trošce pohybu jde dolů sama.
Mattyna má velké běžecké štěstí,že jí to tak hezky a rychle běhá.A hlavně bez zranění,které by si každý druhý tímhle tempem přivodil. Běhám rok a do jejích výkonů mám hodně daleko. Na maraton jsem se letos necítila a uvidím,jestli toho dostatečně naběhám,abych ho zkusila za rok.
rudo
19.05.2011 08:15:29
>> blankap, 19. 05. 2011 08:04:45
nebezis nahodou kazdy beh na maximalne tempo ?
najprv sa nauc behat v klude pomaly tak aby si nebola na konci behu vobec unavena
trenovat sa neda tak ze kazdy raz bezim test na osobak
Pip
19.05.2011 08:31:51
Vydechl jsem až po poslední větě! Mám rád výzvy a nádherné jsou ty pocity, když se je podaří dát! Ten pocit je neopakovatlený a nevysvětlitelný… Každý z nás to tu zažil, a tak Ti to moc přeju a hlavně hodně úspěchů do dalším km!!!
Praha
Borůvka
19.05.2011 08:59:27
Taky mi příjde trochu extrémní nazývat se tlustou holkou, Mattyno. Spíš holka, nespokojená se svou postavou, která se během dopracovala k vysněným křivkám. Taky ještě jednou gratuluju.
Hodnocení příspěvků
Pro hodnocení příspěvků se nejprve musíte přihlásit.
Pokud ještě registraci nemáte, můžete se zaregistrovat zde.
Pro přidání komentáře se musíte přihlásit nebo registrovat, pokud ještě registraci nemáte.